Христо Ботев
Ней

chitanka.info

[ней — (ост.) на нея.]

Питаш ме защо съм аз

дохождал нощя у вас,

как съм скочил през плета

и що щял съм да крада.

Кат мъжът ти не съм стар

да не видя в тъмна нощ:

аз си имам за другар

на поясът остър нож.

Нощ бе тъмна като рог,

примъкнах се като смок:

слушам, гледам — всички спят,

спеше си и ти с мъжът.

Там в градина аз седнах,

в ръка силна нож стиснах:

ще излезе, рекох, той,

ще изпита гневът мой.

Гледам в къщи свещ гори,

вие спите — мен в гърди

силен пламък, яд гори

и гняв ще ме умори.

Впил съм очи във свещта,

а не виждам, че нощта

превали се и мина

и зора се веч сипна.

Славей песен си запя:

с радост среща той зора;

през прозорецът глава

се показа и засмя.

Тебе тутакси познах

и тогаз се чак стреснах;

„Друг път“, славею казах

и през плетът пак скокнах.

Ето защо идвах аз

в тъмна нощ и грозен[1] час:

ще умре един от нас —

ил мъжът ти, ил аз!

[1] грозен — страшен, опасен (рус.) ↑

Печатано е за първи път в „Песни и стихотворения“ и това е единствената известна редакция. Според Захари Стоянов то е създадено през 1872 г. Някои изследователи смятат, че съдържанието му е свързано с женитбата на Мария Горанова.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.